Huomenta.
Erikoisilla tapahtumilla on usein aivan tavallinen alku.
Näin kävi keskusteluissa tuomiorovasti Spanleyn kanssa, -
jotka muodostavat kerronnamme selkärangan.
Se alkoi torstaina. Sinä päivänä kävin isäni luona:
Mr Horatio Fiskin.
Tämä tapa, jota voisi jopa rituaaliksi kutsua, -
alkoi kun veljeni Harrington kuoli buurisodassa -
ja kun menetin rakkaan äitini, joka kuoli suruun -
tämän kestämättömän tapauksen jälkeen.
Tulossa ollaan!
Huomenta, mrs Brimley. Kuinka voitte tänään?
Kyllä sitä valittaa voisi, mutta mitä se auttaisi?
Entä hän?
Hän hermostuttaa itseään. Tiedätte millainen hän voi olla.
Lähetti lehden takaisin kunnolla silitettäväksi.
Kuolinilmoitukset ovat pian valmiit, sitten voitte viedä sen hänelle.
Luulin, ettei hän lue niitä. - Ei luekaan.
Hän haluaa ne silti silitettyinä. Hän sanoo, ettei halua lukea niitä, -
koska hän pelkää kerran lukevansa oman nimensä.
Kaikkea sitä.
Uskotteko sielunvaellukseen, mrs Brimley?
Ei niitä ulkomaisia vaeltajia pitäisi päästää sisään.
Ei, tarkoitin reinkarnaatiota.
Uskoa siihen, että kuolemattomalla sielulla on monia maallisia koteja.
En ole sitä pahemmin ajatellut.
Kun Albert kuoli, -
menin meedion luokse, mutta hän ei saanut miestä kiinni.
Mutta ei Albert eläessäänkään paljon puhunut, vielä vähemmän kuolleena.
Älkää rypistäkö sitä uudelleen!
Hän ei tiedä, mikä päivä on ennen kuin hän näkee lehden.
Nuori Fisk. On oltava torstai.
Kätevä tuo torstai. Eivätpä keskiviikko ja perjantai törmää.
Anna se minulle.
Sinun pitäisi huolehtia puutarhasta. - Se oli äitisi tehtävä.
Siltikin. - Mitä se oikein tarkoittaa?
Se tarkoittaa yhtä paljon kuin äänen selvittäminen.
On kaunis päivä, isä. Aiotko tehdä jotain erityistä?
Näen, kuinka kaunis päivä on. Kaikki tekeminen on erityistä.
Onko sinulla suunnitelmia?
Onko konsertteja...
...näyttelyitä tai ajanvietteitä, joihin voisit ottaa osaa?
Lehdessä ei ole mitään sodasta! - Emme ole tällä hetkellä sodassa.
Ajanvietteitä? Ne ovat ainoita, joita tarjotaan -
ennen kuin astumme ulos ikuisuuden etuhuoneesta.
On näyttely aboriginaalien aseista sodistamme...
Sellainen oli tavallinen toimintatapa välillämme.
Täytin velvollisuuteni poikana ja saavuin hyvin aikomuksin.
Hän, nauttien isällisistä> vaistoistaan, pelasi valtapeliä.
Torstai seurasi aina toistaan -
ja tulin yhä vakuuttuneemmaksi, että päätän tämän leikin.
Kokoelma yrjönaikaisia kengänsolkia. Yli 2000 esinettä.
Se oli aikaa, jolloin herrasmies tuhlasi omaisuuden jalkoihinsa.
Voitimmeko buurisodat?
Hävisimme hitaammin kuin toiset. - Puutarha ei koskaan toipunut siitä.
Swami Nala Prash pitä luennon sielunvaelluksesta.
Hölynpölyä!
Luuletko, että sielumme eivät ottaisi meihin yhteyttä? Tietysti.
Äitisi olisi jo hermostunut minulle puutarhasta.
Mutta aihe on silti kiehtova?
Se pidetään Ranjiputin Nawabin luona. Eikö hän ole kriketinpelaaja?
Luulen niin. - Voimmehan vilkaista.
Hänen huhutaan tehneen salista krikettikentän. Koko perhe hulluja!
Olen ostanut pyörällisen tuolin.
Kävelystä on tullut tarpeetonta.
Mrs Brimley! Tuolini!
Varohan, nuori Fisk! - Kiitos, isä.
Kuinka sujuu? - Erittäin sutjakkaasti.
Niin pitäisikin. Uusinta mallia.
Taattu kestävän kauemmin kuin käyttäjä. Se ei paljoa merkitse.
Roskaa, isä.
Kirotut koneet!
Tietävät vielä kuolemaa kaikille. - Kehitys tuo mukanaan haittoja.
Galswon'thy. Mitä kuuluu? - Oikein hyvää, sir.
Hyvää työtä, tuoli.
Autanko lastenvaunujen kanssa? Ottakaapa kiinni.
Lastenvaunut, todellakin. - Ei kiittämistä, sir. Clyden tekoa?
Aina ilo. - Kiitos paljon!
Kriketti on tyhmä peli, jos minulta kysytään. Liikaa sääntöjä.
Ei aivan täysi sali, eihän?
Istumme sinne, mistä voimme nähdä hänen silmiensä keltaisuuden.
Tuo on varmasti Spanley, Pyhän Justuksen tuomiorovasti.
Mutta ehkä hän on saanut potkut.
Ole kiltti ja puhu hiljempaa, isä.
Tuomiorovasti Spanley? - En minä. Tiukkakauluksinen tyyppi.
Mitä tuomiorovasti tekee luennolla sielunvaelluksesta?
Se osoittaa avointa mieltä. - Enemmänkin apostasiaa.
Nimi on Wrather. Alkaa W-kirjaimella. - Fisk.
Mikä teidät tänne toi? - Se oli nuoren Fiskin ajatus.
Monesta pahasta pienin.
Ja näin kävi. Luulin saaneeni kunnon osuman.
Mutta tuomari tuomaroi.
Sellaista on elämä... ja kriketti.
Aika esitellä swami Prash. Mielipidettä hänen aiheestaan ei ole.
Mutta arvostan häntä kriketinpelaajana.
Pahuksenmoinen vasenkätinen syöttäjä ennen kuin muuttui pyhäksi.
En ole nähnyt hänen pelaavan enää, mutta hän on varmasti edelleen hyvä.
Tunnustan, että swami Prashin ulkomuoto oli yllätys.
Jopa pettymys.
En tiennyt, miltä pyhä mies näyttäisi, mutta hänen nimellään -
ja aiheellaan olisin luullut puvun olevan perinteisempi.
Kysymys sielunvaelluksesta, -
joka on teille ehkä tutumpi reinkarnaationa -
on ollut perusta Intian filosofisille ja uskonnollisille ajattelutavoille -
jo tuhansia vuosia.
Sitä seurannut luento tuntui yhtä valaisemattomalta -
kuin väittely parlamentissa.
Merkittävin tieto, jonka kokemuksesta sain oli se, -
että luennoitsija olisi aivan yhtä> hyvin voinut olla walesiläinen.
...jos vain hieman lähempänä.
Voin nyt vastata kysymyksiinne.
Missä minä olen? - Hiljaa.
Olette ikuisuuden etuhuoneessa kuten me muutkin sielut.
Niin, rouva? - Minä... me mietimme...
Sanoiko hän ikuisuuden etuhuone? - Hiljaa.
Kotieläimet. Kotieläinten sielut.
Tuo oli mielenkiintoinen kysymys. Kiitos, että esititte sen.
Yleinen oletus on, että eläinten sielut ovat erilaisia -
ja siksi ihmisten sieluja vähäarvoisempia.
Sielu on osa jumaluutta, kaikkea.
Se, mitä sanoitte aiemmin, sir, ikuisuuden etuhuoneesta...
Antakaa swamin puhua loppuun. - No, no. Mitä?
Hiljaa!
Kaikilla eläimillä on erityinen tietoisuus jumaluudesta.
Mutta koira on ainutlaatuinen suhteessaan ihmiskuntaan.
Entä kissat?
Koira täydentää, kissa pienentää...
ihmisen arviota itsestään.
Hölynpölyä!
Toivotan herroille hyvää päivää.
Minut löytää täältä yleensä aamuisin ja monina iltoina.
Luovutuskirjoja laativa notaari? - Avustava palvelu.
Siirrän asioita kahden puolen välillä - Olette siis välikäsi?
Joskus olen välillä, joskus jollain puolella. Tämä oli ilo, sir.
Teidät saa helposti iloiseksi.
Kerroinko keräileväni lintuja? Olen todellinen runsaudensarvi.
Ainoa järkevyys oli se, että koirat ovat ylemmyydentuntoisia.
Darwinin mukaan itsesuojelutoiminto. - Hänellä ei ole koskaan ollut koiraa.
Luulin, että hänellä on beagle. - Minulla oli kerran koira, Wag.
Yksi seitsemästä suuresta koirasta. Niitä on vain seitsemän, tiesitkö?
En voi sanoa tienneeni. - Ei tiennyt swamikaan.
Mennään klubille drinkille. - Luulin, ettet käy siellä enää.
Se oli ennen. Tämä on nykyhetki, nuori Fisk.
Miksi swami sitä kutsui? Lkuiseksi nykyhetkeksi?
En tiedä. En kuunnellut.
Mitä kuuluu, Marriot? - Hyvää, sir. Entä teille?
Askel lähempänä hautaa. Entä poikasi? Tommyhan se oli?
Niin, sir. Tommy.
Hän on kuollut, sir. Sodassa. Buurisodassa.
Buurit... Minäkin menetin yhden siinä tyhjänpäiväisyydessä.
En ole nähnyt teitä vähään aikaan.
Ei se ole paljon muuttunut.
Eihän klubien pidä muuttua? Se on osa niiden viehätystä.
Tuolla on taas se tyyppi. Seuraako hän meitä?
Fisk. Horatio Fisk.
Tässä on nuori Fisk. Näimme teidät Nawabin luona.
Niin.
Mitä olitte mieltä siitä hölynpölystä?
Toisten uskonto on mielenkiintoista. - Todellako?
Kertokaahan minulle sitten jotain. Miksi ne eivät ota yhteyttä?
Tarkoitan siis sieluja. Ei sanaakaan toiselta puolelta.
Jos swami on oikeassa, -
heillä on kiire olla niitä, mitä heistä on tullut.
Miksi hän varasti sanontani? "Lkuisuuden etuhuone."
Sitähän käytetään yleisesti. - Ei todellakaan. Keksin sen itse.
Kuin joutuisi taskuvarkaan uhriksi. Mitä juotte?
Tokai-viiniä. Ei imperiaalista, mutta silti tarpeeksi hyvää.
Liian makeaa minun makuuni.
Jätämme teidät juomaan.
Suokaa isälleni anteeksi. Hän voi olla melko impulsiivinen.
Ei se mitään.
Anteeksi, mutta...
Ymmärränkö oikein, että annatte painoarvoa näille uskomuksille?
Ainoastaan sulkeutuneisuus on varmaa, sir.
Olen samaa mieltä. Olen samaa mieltä.
Hyvää päivänjatkoa, sir. - Hyvää päivänjatkoa.
Spanley on romminjuoja.
Tunnetko hänet niin hyvin? - Se näkyy. Ei aivan terve.
Leikkii itäisten uskontojen kanssa ja juo unkarilaista mehua.
Haluavatko herrat juotavaa? - Brandyä soodalla. Paljon brandyä.
Otan Tokai-viiniä. - Se ei valitettavasti käy, sir.
Se on henkilökohtaista kokoelmaa, joka kuuluu tuomiorovastille.
Sitä on vaikea saada käsiinsä. - Onpa se epäsosiaalista.
Sanoinan, ettei hän ollut terve.
Sitten minäkin otan brandyn ja soodavettä. Päinvastainen sekoitus.
Tietysti, sir.
Jos voin sanoa, mr Fisk.
Surunvalitteluni.
Mistä? - Pojastanne, sir. Sodassa.
Se ei ollut minun menetykseni. Hän se siinä kuoli.
Sir.
Tuo oli tunteeton ilmaus, jopa sinulta.
Ei lainkaan. Istumme tässä odottamassa brandyä ja sooda.
Mitä meidän menetyksemme on verrattuna veljeesi?
Äänioikeus naisilla on kuin ase lehmällä. Luonnovastaista.
Kotimatkalla, kun kuuntelin isäni mielipiteitä, -
joita hän laukoi asiantuntevasti, muistin Spanleyn sanat jälleen.
"Vain sulkeutuneisuus on varmaa."
Erinomaista lihapataa, mrs Brimley.
Pitäisikin olla, koska olet tehnyt sen teille ainakin 500 kertaa.
"Tapahtumat olivat tulleet yllätyksenä mr Chuttlewon'thille."
"Hän oli ollut tottunut siihen, että hänen halunsa täytettiin..."
Tunnustan, että siihen asti olin luullut varmuutta hyväksi.
Kuin raha pankissa.
Mutta jokin päivän tapahtumissa oli herättänyt minussa huolen.
Tuntee siitä, että elämässä on muutakin kuin mitä filosofiasi sallii
Lähden nyt, mrs Brimley. Hän torkkuu työhuoneessa.
Sitten minun pitää herättää hänet, muuten hän ei saa unta illalla.
Puhuuko hän koskaan veljestäni?
Isänne ei vello surussa, kuten hyvin tiedätte.
Se on totta.
Olette oikeassa.
Kiitos, mrs Brimley.
Ja kiitos lihapadasta. - Älkää tekin aloittako.
Se on ainoa, mitä hän antaa minun tehdä. Kaavoihinsa kangistunut.
Hän tietää ajattelematta, mitä haluaa - Sulkeutuneisuuden varmuutta.
Siitä en tiedä.
Mutta hänen kanssaan tietää, missä mennään. Ei missään.
Näkemiin.
Näemme ensi torstaina. - Se tiedetään.
Kaavoihinsa kangistuneita.
Sanotaan, että tapaaminen on tapahtuma.
Kaksi on yhteensattuma ja kolme on merkittävää.
Niin voi olla.
Sinä päivänä olin kolmatta kertaa tuomiorovasti Spanleyn seurassa.
Miehen, jonka olemassaolosta en tiennyt ennen sitä päivää.
Onko se juuttunut sinne? - Siltä vaikuttaa.
Ne eivät ajattele asiaa, mikä saa minut kyseenalaistamaan älykkyyden.
Koira luultavasti jahtasi sitä.
Tuomiorovasti? Tuomiorovasti Spanley?
Hei! Tapasimme aiemmin klubilla.
Isäni, mr Fisk, esitteli minut.
Olitte myös Nawabin luona. - Niin.
Kuulisin todella mielelläni ajatuksistanne reinkarnaatiosta.
Minulla ei ole erikoisia tietoja. - Verrattuna itseeni teillä on.
Voinko kutsua teidän illalliselle jonain iltana?
Valitettavasti se on vaikeaa tiukan aikatauluni vuoksi.
En olisi kysynyt ellen olisi saanut käsiini pulloa imperiaalitokaita.
Imperiaalia? - Niin.
On viisasta varoa halpoja kopioita. Mikä vuosi?
Vuosi -89, luulen. - 89?
Onko se hyvä vuosi?
Todellakin. Miten saitte käsiinne sellaisen aarteen?
Teillä on hyvät suhteet, mr...? - Fisk. Henslowe Fisk.
No, minulle saattaisi käydä...
...torstaina. Sopisiko se teille? - Erittäin hyvin.
Sanommeko kello seitsemältä? - Silloin. Kunnes kohtaamme jälleen.
Hyvää iltapäivää, sir.
- 89? Herra siunatkoon.
En kutsuisi sitä valheeksi, kissiliini.
Enemmänkin vältellyksi totuudeksi. En muuksi.
Mieleeni ei ollut juolahtanut, -
että juoman hankkiminen olisi sellainen haaste.
On hyvin vaikeaa saada käsiinsä kyseistä Tokai-viiniä.
Tietysti on väärennöksiä, mutta aito on aivan erilaista.
Sitä valmistetaan Habsburgeille ja siihen vaaditaan heiltä lupa.
Pitää olla hyvät suhteet. - Ymmärrän.
Kertokaahan, jos...
...kuningas Edward itse tulisi sisään ja sanoisi:
"Etsikää pari pulloa Tokai-viiniä." Mitä sanoisitte hänelle?
Ehdottaisin kunnioittavasti, että hän käyttäisi suhteitaan -
saadakseen ne käsiinsä. Hänellä olisi paremmat mahdollisuudet niin.
Tietenkin.
Harjoituksen tarkoitus on osua jokaisella pallolla.
Kiinnostaisiko veto? - Ei, kiitos.
Vaikutatte kykenevältä sellaiseen saavutukseen.
Joten haluaisitte käsiinne pullon vuoden -89 Tokai-viiniä?
Onko syy romanttinen? - Ei todellakaan.
Kauniimpi sukupuoli vastaa mieluisasti Tokai-viiniin.
Se höllentää moraalia ja korsettia.
Kuinka paljon voitte maksaa? - Niin paljon kuin se maksaa.
Tietyin rajoituksin. - Siinä onkin ongelma.
Vuoden -89 Tokai-viiniä on vaikea saada käsiinsä.
Mitä teette? - Vähän kaikkea. Taidekauppaa.
Saako siitä rahaa? - Palkinto on itse taiteessa.
Välikätenä ansaitsee selvästi enemmän rahaa.
Ei se ole kokonaan minut. Vuokraan vain alakertaa.
Kuinka saitte nämä käsiinne? - Perin taidon Molly-tädiltä.
Mitä teette kaikella? - Ei koskaan tiedä, mitä tarvitaan.
Kuten pullollisen imperiaalista Tokai-viiniä.
Se ei valitettavasti ole -89. Käykö -91?
Sen on käytävä.
Voin sanoa, että minulle luvattiin - 89, mutta mies erehtyi.
Mitä olette mieltä?
Kuinka plajon haluatte? - Viisi guineaa.
Viisi guineaa? Aika tyyristä.
Se on pieni koettelemus, kuten mies sanoi pygmistä.
Torstai?
Eikö ole kuutta muuta päivää, joka sopivat sellaiselle toiminnalle?
Hän on vain silloin vapaa. - Tuomiorovastit syövät aina.
Hänellä oli tärkeitä tapaamisia. - Eivätkö torstaini ole tärkeitä?
Mitä on meneillään?
Ethän ole menossa naimisiin?
En. - Hyvä.
Jos minun olisi pakko tehdä se uudelleen...
Pitääkö minun tulkita tuo siten, että kadut avioliittoa äitini kanssa?
Alice oli hyvä nainen.
Hän oli hyvä puutarhassa.
Ei, lapsista tässä on kyse.
He ovat kohtalon panttivankeja.
Mutta ei ole tarpeen katua asioita, jotka ovat jo tapahtuneet.
Siksikö on syysi olla surematta Harringtonia?
Varoitin veljeäsi sodasta, mutta hän tiesi paremmin.
Äitisi suri kummankin puolesta.
Jos olisit jakanut hänen taakkansa, hän ei olisi ehkä kärsinyt tniin.
Minulla ei ole asiasta muuta sanottavaa.
Älä mainitse sitä minulle enää koskaan.
Sulje ovi perässäsi.
Kaipaatteko miestänne, mrs Brimley? - Kaipaanko?
Albertia ei ollut vaikea kaivata.
Hän istui tuolla tuolilla joka ilta sanomatta sanaakaan.
Hän vain nyökytteli.
Välillä hän sylkäisi tuleen. Se oli Albertin ainoa huono tapa.
Joskus puhun tuolille. Kuin vanoina päivinä.
Paitsi että tuoli ei sylje.
Ajatteletteko veljeänne ja äitiänne?
Toivoisin, että isä voisi...
Mr Fisk ei koskaan ole näyttänyt tunteitaan.
Muistan sen yön järvellä, kun te ja veljenne lähditte veneellä.
Niin. Se ei ollut yksi hänen parhaimmista hetkistään.
En häiritse enempää, mrs Brimley. Hyvää yötä.
Älkää huoliko torstaista. Laitan pataa ja hän on tyytyväinen.
Pitäkää hauskaa ystävänne kanssa.
Mutta kun torstai koitti-
huomasin innostukseni iltaa kohtaan hiipuvan.
Päähänpisto, joka oli tuottanut kutsun oli menettänyt teränsä.
Ja Wratherin Tokain korkea hinta sai-
koko tapahtuman tuntumaan kyseenalaiselta.
Erehdyin valitettavasti vuosikerrassa
- 89 on mahdotonta saada käsiinsä. Tämä on vuodelta -91.
Toivottavasti ette ole pettynyt. - En lainkaan.
Olisi oltava hyvin kyyninen, jos ajatus -
Kleverheld-Manschliess -91:stä olisi pettymys.
Dekantoitu kunnolla.
Ei merkkejä sakasta.
Hienosti tehty!
Kiitos.
Ajatella, että kyseistä viiniä joivat kerran vain Habsburgit, -
mutta aikojen muuttumisen myötä me tavalliset voimme nauttia siitä.
Terveydellenne.
Ensimmäinen makuni Tokaista ei ollut valaiseva hetki.
Isäni huomautus, että se oli liian makeaa oli lähellä totuutta.
Mutta tuomiorovastille...
...se oli hyvin tyydyttävää.
Tokai on ainutlaatuinen viini.
Aromi on tärkeämpi kuin maku.
Mutta me ihmiset emme tunnista suuruutta.
Sellaisina hetkinä toivoisi omistavansa koirien aistit.
Koiran vetäminen pois lyhtypylvään luota on kuin -
oppineen raahaminen kauluksesta pois tutkimuksiensa äärestä.
Niin.
Yksi niistä pirun moottorikoneista. Kamalia asioita, eikö?
Niille, joilla on käsitystä asioista on selvää, että polttomoottorista -
tulee lajillemme täysi katastrofi.
Oletteko huomannut, että autot ovat oikean kokoisia piiloutumiseen.
Kissoille.
Ne piiloutuvat autojen alle ja niitä ei saa kiinni.
Ellei ole todella pieni koira.
Ymmärrän, mitä tarkoitatte.
Ongelma kissojen kanssa on se, etteivät ne tottele sääntöjä.
Niitä jahdataan ja sitten ne piiloutuvat tai kiipeävät puuhun.
Tai sitten suurentavat itsensä nostamalla karvansa.
Se ei minua huijannut.
Eikö? - Ehkä joskus ollessani nuori.
Mutta kun huomasin, miten paholaismaisia olioita ne ovat...
Joten olette swamin kanssa samaa mieltä?
Kissoista ja kuinka ne pienentävät ihmisten käsitystä itsestään?
Juuri näin.
Ne eivät palvo isäntiään.
Aivan. Mikä onni saada olla heidän seurassaan.
Kuinka heitä haluaa miellyttää, vaikka vain tottelemalla.
Annan teille neuvon. Kun ovi avataan, kannattaa aina lähteä huoneesta.
Mikään ei häiritse isäntää enemmän kuin valittava ja raapiva koira...
Lisää Tokaita? - Ei, kiitos.
Kaksi lasia riittää minulle.
On tunnettava rajansa, muuten ei tiedä, mihin asiat johtavat
Minulla ei ollut aavistustakaan mitä rovastin kanssa oli tapahtunut
Se saattoi olla hulluutta, mutta se kiehtoi minua.
Niin paljon, että join pullon loppuun.
"...kuin oppineen raahaaminen pois tutkimuksensa äärestä."
Kuin hänen mielensä olisi vaeltanut. - Siis latvasta laho?
Ei, hän oli täysin järkevä.
Jos voi kutsua järkeväksi muistamista, että oli koira.
Kuinka paljon hän oli juonut? - Kaksi lasia. Kaksi!
Oletko varma, ettet itse ollut huppelissa?
Mitä olet mieltä?
Tuomiorovastin juottaminen känniin, jotta hän muistaa olleensa koira -
on harmiton tapa viettää iltaa. - Hän ei ollut kännissä.
Hän oli kuin toisella tasolla. - Eikö se ole kännissä?
Ei, syy oli Tokaissa!
Jopa kun hän hengitti sitä...
Hän... siirtyi toiseen paikkaan.
Ja haluat palauttaa hänet sinne. Sitäkö tarkoitat?
Pystytko vielä hankkimaan pullollisen?
Pystytkö?
Oikeasta hinnasta. - Seuraavaksi torstaiksi?
Ota vielä drinkki.
Tokainne, tuomiorovasti.
Mikä leikkivä värisävy, mikä väri!
Se muistuttaa minua valosta, joka loisti, kun isäntä palasi kotiin
Ei koskaan reunaan asti. Aromille on jätettävä tilaa.
Sanoitte jotain isännästä.
Juuri niin, isäntä. Hän oli poissa pitkiä aikoja.
Muut olivat mukavia, muttei samoin. - Mitä te teitte?
Odotin kunnes hän palasi. - Tiesittekö, milloin hän palaisi?
Kuinka tiesitte sen?
Ennen hän ei palannut, mutta sitten hän teki niin.
Ymmärrän. - Se on osa sitä.
Isännän läheisyys vaikuttaa valoon. - Tuleeko siitä vahvempi?
Ei vahvempi kuin kovempi. - Valosta tulee kovempi?
Sitä tuli ehdottomasti lisää.
Muistan kuinka odotin häntä yhtenä päivänä.
Valo lisääntyi ja lisääntyi.
Kun hän palasi, join monta brandyä rauhoittaakseni itseni.
Tuomiorovasti, koirat eivät juo brandyä.
Ei enää. Olisin saanut saman aikaan juoksemalla pientä ympyrää.
Se lähettää veren aivoihin virkistävällä tavalla.
Sitten istuin alas ja rapsutin itseäni.
Vaivasivatko kirput tietä? Kun sanon "vaivata"...
Ei kirpuissa ole mitään vikaa. Ne saavat huolehtimaan itsestään.
Voikohan olla koira ilman kirppuja.
Näistä illoista on tullut jatkuvia tapauksia?
Tuomiorovastilla on paljon tietoa, mikä kiehtoo minua.
Tule tänne, Lawrence! Tule tänne!
Mutta vain torstaisin?
Setä kampaasi minut. - Älä ole naurettava!
Hänellä on aktiivinen mielikuvitus.
Nouse ylös. Olen sanonut, ettet saa juosta minua karkuun.
Mikä sai tekemään niin?
Hänellä ei ole asiaa juosta karkuun, kun hänen äitinsä kutsuu.
Kuin et olisi ollut itse lapsi. - Olin iloinen, kun se oli ohi!
Lapsuutta painotetaan liikaa. Viattomuuden päiviä, hölynpölyä!
Olin todella onneton lapsena. - Halusitko näyttää lapsuuden pahana?
Sinä et tuomitse minua, nuori Fisk. - Minun pitäisi ensin ymmärtää sinua.
Ja sitä en tee. - Ehkä sinusta pitäisi tulla isä.
Esimerkkisi ei ole mitään, mikä auttaisi ymmärtämään.
Työnnä!
Etkö luule, että tuomiorovasti pilailee kanssasi?
Mitä tarkoitat? - Hän huomasi herkkäuskoisuutesi -
ja hyväksi lähteeksi lempijuomalleen.
Entisen koiran leikkiminen herättäisi enemmänkin pilaa.
Hän näki, kun swami puhui reinkarnaatiosta ja vastaavasta.
Ehkä hän päätti, että uskot sellaiseen.
Sitä en usko.
En hänen vakavuudestaan. - Vakavuudestaan?
Ympyrän juokseminen saadakseen aikaa saman vaikutuksen kuin viski?
Ja että kirput ovat hyväksi siisteydelle. Onko se vakavuutta?
Hän ei ole oma itsensä silloin. - Minun on todistettava se itse.
Marokkolaisesi on täällä. - Olen saanut lähetyksen.
Käsittele häntä hellästi, kultaseni. - Ole varovainen.
Mitä kuuluu, Abdul? Kuinka paljon olen velkaa?
Kerro isännällesi, että hän on ginin velkaa.
Tämä on hieno. Putosi elefantin selästä. Kiinnostaako?
Minulla ei ole elefanttia. - Sano vain ja järjestän sen.
Siitä Tokaista... - Juuri niin.
Mitä sanot, jos järjestän pullollisen ja saan osallistua istuntoon?
Se ei ole istunto.
Se on enemmän kuin nostaisi hunnun kahden elämän väliltä.
Hyvä on, mutta haluan mukaan.
Hyvä on.
Mutta sinun on todella luvattava, että minä esitän kysymykset.
Vanno jonkun tärkeän nimeen. - 50 guineaa.
Annan sinulle 50 guineaa, jos en vastaa odotuksiasi.
Eikö sinulle mikään ole pyhää? - 50 guineaa on minulle pyhä.
En ollut täysin järjissäni, kun puhuin sinulle niin.
Olen murheellinen siitä, että olin niin epäkunnioittava.
Toivon, ettet ajattele, että olen kiittämätön.
Älä ryömi, poia. Muistutat Wagia.
Se vinkui ja vääntelehti.
Niin. Wag... - Yksi seitsemästä suuresta koirasta.
Jokaisena aikakautena niitä on vain seitsemän.
Mitä rotua se oli? - Walesinspanieli parhaimpina päivinä.
Mitä sille tapahtui? - Se karkasi eikä palannut.
Oliko se tehnyt niin ennen? - Ei. Syytän siitä seuraa.
Yksi koira tuli aina käymään. Rumilus, iso sellainen.
Wag ajoi sitä ensin pois, mutta sitten se lähti koiran mukaan.
Olin palaamassa koullun, mutta halusin odottaa Wagia -
mutta sitä ei sallittu. Jos en ollut siellä, Wag ei löytäisi kotiin.
Se oli varmasti vaikeaa. - Ei se ollut vaikeaa.
Se oli sietämätöntä.
Olin kuullut tarinan ennen, mutta se tuntui tuoreelta.
Vaikka yhteys oli kyseenalainen, isäni tarina sai merkittäväksi-
seuraavan tapaamiseni tuomiorovastin kanssa.
Kuka tämä miellyttävä poika on? - Veljeni, Harrington.
Hän kuoli buurisodassa. Se mursi äitini sydämen.
Miten isäsi suhtautui siihen?
"Jos jokin vaivautuu tapahtumaan, se on väistämätöntä."
Se oli hänen kommenttinsa. - Jäykkä engelsmanni.
Tässä on vielä juotavaa.
Ei jäänteitä. Tuomiorovasti on siitä tarkka.
Nirppanokka. Millainen koira hän oli? - Hän ei sanonut.
Älä kysy häneltä sitä. - Sitä luulisi ensiksi kysyttävän?
Ole kiltti, lupaa minulle? - Lupaan, mutta kyllä se paljastuu.
Henslowe! Mitä kuuluu? - Oikein hyvää.
Olisin varmasti ollut noutaja tai afgaaninvinttikoira...
Tämä on ystäväni, mr Wrather.
Mr Wrather on välittäjä, jonka kautta sain Tokain.
Hyvää iltaa... tuomiorovasti.
Niin.
Illan vuosikerta on hyvin erityinen.
Kleinfeld-Hasslerbeck -82. Yksi hienoista vuosista.
Aivan. Minulla ei ole ollut iloa maistaa sitä vuosikertaa ennen.
Jokaisella koiralla on päivänsä.
Mikä etuoikeus. - Tuomiorovasti.
Imperiumia on pidettävä yllä.
Mutta historia osoittaa selvästi liiallisen kurottamisen vaarat.
Minusta intialaisten kapina oli varoitus siitä, -
että läsnäolomme alamantereella ollut niin hyväksi kuin luulimme.
Lasillinen Tokaita, tuomiorovasti? - Kiitos tarjouksesta.
Oletteko sitä mieltä, ettei vanha koira opi uusia temppuja?
Se, mitä mr Wrather tarkoittaa... - Palautammeko Intian intialaisille?
Ei omana elinaikanani. Olemme riippuvaisia siitä.
En tarkoita vain taloudellisesti, vaikka saammekin nauttia siitä.
Olemme tottuneet rooleissa isäntään...
...ja koiraan. Palvelijaan.
Kuinka hienostunutta!
Voihan. - Tyydyttääkö maku toiveenne?
Täyttää villeimmätkin mielikuvat.
Todellisuus ylittää odotukset.
Olen teille velkaa, sir.
Ja myös teille, mr Wrather.
Olitte puhumassa suhteesta isännän ja palvelijan välillä...?
Ei vain palvelija, vaan rakastava sellainen.
Meille englantilaisille on tärkeää, että hallitsemamme rakastavat meitä.
Uskollisen koiran lailla, eikö?
Mikä isännässä on niin tärkeää?
Isäntä, niin...
Kun hän palasi retkiltään -
todellisuus voitti aina odotukset.
Mikä sai teidät juoksemaan ympyrää.
Vaikka hän oli viisas, joitain asioita hän ei koskaan ymmärtänyt.
Kuuta... ja punkkeja.
Hän halusi omistani eroon, mutta halusin antaa niiden olla.
Vihaan punkkeja.
Entä kuu?
Niin, kuu.
Isäntä ei ollut tarpeeksi epäileväinen kuun suhteen.
En koskaan luottanut siihen. Ei koskaan samanlainen.
Sitä ei pystynyt kuulemaan tai haistamaan.
Ystäväni ei välittänyt kuusta, mutta hän ei vahtinutkaan taloa.
Kuulla oli tapana katsoa taloa kuin sitä ei vahdittaisi hyvin.
Mutta minun taloani vahdittiin hyvin ja kerroin sen aina kuulle.
Olitteko te iso? - Olin.
Kuinka iso? - Kun haukuin, olin valtava.
Miksi luulette, ettei se pelännyt?
Pelokkaat asiat haisevat pelokkailta.
Olen haistanut monia pelokkaita: Kissoja, rouvia, lapsia, kaneja.
Ne haisevat pelolta. Ihana haju.
Tarkoitatteko, että vanhat rouvat haisevat kaneilta pelätessään?
Ei, pelko haisee samalta. Muuten hajut ovat täysin erilaisia.
Tämä asia hajuista on mielenkiintoinen, eikö?
Mielenkiintoinen? Jos isännässä olisi jotain vikaa, siinä se olisi.
Saatoin olla tutkimassa ystäväni jättämää viestiä, -
kun hän raahasi minut pois kaulapannasta kesken kaiken.
Kuin raahaisi oppineen pois British Museumista.
Se on hieman huono vertaus.
Päinvastoin. Uskon ajatelleeni aivan samoin.
Millainen koira olitte?
Anteeksi? - Tarkoitan aikananne.
Ennen... siirtymistä virkaanne.
En muista mitään vastaavaa, sir.
Mikä tapaaminen! Painonsa arvoinen kullassa.
Tämä alkaa ryöstäytyä käsistä.
Hän kärsii harhakuvista. Ja Tokai...
Toivottavasti se ei ala maistua minulle. Vaikea löytää ja kallista.
Kymmenen guineaa kuullakseni, että rovasti oli kerran koira.
Painonsa arvoista kullassa. - En halua rahojasi.
Tämä on mennyt tarpeeksi pitkälle. - Et voi lopettaa nyt, nuori Fisk!
Ei ole järkeä jatkaa. Hän uskoo, mitä uskoo. Siinä kaikki.
Ethän anna periksi ennen kuin häviät? Oletko sellainen?
Mitä sanot, jos tuotan pullollisen ilmaiseksi?
Hän on minulle velkaa. Enemmän kuin yhden, itse asiassa.
Jos jollain on pullo tai kaksi, se on Nawab.
Tokaita? Lmperiaalista? - Sitä on vaikea saada.
Varsin ylellistä olla siitä kiinnostunut.
Teidän on oltava asiantuntija. - Se on tuomiorovasti Spanleylle.
Spanleylle? Pitääkö vanha Wag Spanley Tokaista?
Hän on kovin perso sille.
Anteeksi. Kutsuitteko te Spanleytä nimellä "Wag"?
Walter Arthur Graham, Wag.
Isäni tunsi hänet Oxfordissa. Miksi annatte hänelle Tokaita?
Siinä on kyse... uskontonne opinkappaleista.
Maila ja suojukset yhdessä. - Enemmänkin reinkarnaatiosta.
Se ei minua kiinnosta. Seuraava kerta ei voi olla parempi.
Kriketti sopii minulle paremmin. Reinkarnaatio on massoille.
Etsikää Tokaita kellarista. Galswon'thy auttaa teitä.
Siellä on varmasti pari laatikkoa. En pahemmin välitä siitä.
Viimeksi kun join sitä näin unta, että olin apina.
Olin oikeassa. Tämä riittää viemään hänet pentuaikoihin asti.
Isälläni oli Wag-niminen koira.
Tunnen erään rouvan teatterista. Voin antaa hänelle pullollisen.
Mukava tyttö. Varsin hauska humalassa.
On oletettava kahta asiaa. Kumpikaan niistä ei ole mahdollinen.
Hänen äitinsä ja isänsä piti tietää, että hän oli isäsi koira.
Ja siksi he päättivät lisätä koiranimen ihmisnimeen.
Molly-täti sanoi: "Se näyttä veneeltä, muttei ole vene."
Miksi haluaisin syödä illallista reinkarnaatioon uskovan kanssa?
Valitat aina, että laiminlyön torstaitamme.
Ajattelin, että haluaisit tulla. Wrather on tulossa.
Luovutuskirjoja laativa notaari. Luennolta.
En muista häntä.
Illallisen on oltava täällä, ei ränsistyneessä kodissasi.
Voiko mrs Brimley ruokkia neljä? - Hän voi tehdä pataa.
Juomme Shevenitz-Donetschauta vuodelta -79.
En usko, että pata on hyvä alkusoitto sille viinille.
Pirunmoista höösäystä käyneiden rypäleiden vuoksi.
Mistä tässä on kyse? Tuomiorovasti, Tokai, illallinen?
Et uskoisi minua.
Älä sano mitään. On jo tarpeeksi asioita, joihin en usko.
Nyt ei tarjota lihapataa.
En tarjoa tuomiorovastille lihapataa. Voin tehdä lammasmuhennosta.
Suolaheinä-kurkkusoppa aluksi. Tai purjo-perunasoppaa.
Kumpikin käy hienosti.
Muistatteko isäni koiran, Wagin?
Jälkiruoaksi tuulihattuja. - Luulen sen olleen spanieli.
Tuulihattuni ovat liian hyviä syötäväksi.
Wagin? Ei, en suoranaisesti.
Muistan kuulleeni sen karanneen ja oli kuin joku perheestä olisi kuollut
Hän hermostui siitä kovin.
"Miksi ette hankkinut uutta?" Tiedättekö mitä hän sanoi?
Että Wag oli yksi seitsemästä suuresta koirasta?
Hän on selvästi puhunut teille siitä.
Ehkä tuulihatut ovat liian raskaita lampaan jälkeen.
Vadelma-karviaishyydyke.
Mitä ikinä laitattekaan, se on upeaa.
Vuodelta -79? Olette mies, jolla on ihailtavat suhteet.
Se ei ole minun ansiotani.
Isäni, jonka tapasitte ennen - Niin, muistan kyllä.
Olen toivonut, että hän liittyisi seuraamme ensi kerralla.
Ymmärrän. Ja ystävänne. - Wrather.
Juuri niin, Wrather. Minulla oli outo tunne viime kerran jälkeen, -
että tunnen mr Wratherin. Ehkä entisestä elämästä.
En ole aina ollut pappi. - Ettekö?
Olin kirjanpitäjänä.
Ikävä ala, ainakin alueilla, joissa työskentelin.
Olisitteko tavannut mr Wratherin? - Ehkä. Tai on kyse siirtokunnista.
Usein tuntuu kuin olisi tavannut siirtokunnista tulleita ennenkin.
Voinko toivoa teidän liittyvän seuraamme torstaina?
Minusta ainoastaan teidän kitalaeknne pystyy arvostamaan vuotta -79.
Vuosi -79. Mikä ilo. Pullollinen vuosikertaa -79.
Kolme pulloa.
Ei pidä herättää nukkuvaa karhua. - Ymmärrän, mitä tarkoitatte.
Entä jos hän tunnistaa isäsi ja alkaa nuolla tämän kättä.
Pygmien juttuja, mies hyvä.
Olimme lomalla mökissä Windemeren rannalla.
Hieno paikka lukea kirjaa, mikä olikin tarkoitukseni.
Nuori Fisk ja hän veljensä soutivat järvellä.
Sitten nousi myrsky. Yhtenä hetkenä oli rauhallista ja tyyntä -
ja seuraavana tuuli ja myrskysi kuin tuonelan susien suusta.
Mrs Fisk tuli sisään ja väänteli käsiään.
"Poikamme ovat järvellä", hän huusi.
Ette tiedä, kuinka ikävää on luopua kirjasta, johon on syventynyt.
"Sinun on tehtävä jotain, Horatio", sanoi hän minulle.
"Poikamme ovat suuressa vaarassa. Tee jotain", hän rukoili minua.
Joten nousin ja laski Balzacin kädestäni vastentahtoisesti.
Menin ikkunaan ja avasin luukut.
Vaahtopäitä silmänkantamattomiin.
Katsoin kurimukseen, nostin käteni -
ja huusin vaikuttavasti:
"Luovuta kuolleesi." - Mikä oli lohdutus äidilleni.
Jos on voimaton, ei pidä leikkiä muuta.
Kuinka ikävää äidillenne. Ja myös teille, sir.
Kun jokin on vaivautunut tapahtumaan, se on väistämätöntä.
Opin sen kantapään kautta.
No, voimme... Voimme nostaa maljan väistämättömälle...
...ennen kuin se tapahtuu.
Ei hassumpaa. Alan arvostaa tätä makua.
Liikaa kölninveden makua. Tyhjentäkää pöytä, mrs Brimley.
Hän tekee hyvää lihapataa. Juomme viinin olohuoneessa.
Jos teitä ei häiritse, nauttisin mielelläni Tokaini täällä.
Miksi niin? - En tiedä varmasti...
Joskus on jo mukavat oltavat eikä halua häiritä itseään.
Hölynpölyä! Port nautitaan olohuoneessa ja neidit höpöttävät.
Minä en ole mikään neiti.
Kuin joutuisi kylpyyn juuri kun on tottunut omaan hajuunsa.
Mistä mies oikein puhuu?
Vajan takana oli maapala, jossa rakastin pyöriä -
saadakseni tietynlaisen auran ympärilleni.
Se toi esiin luonnollisia eritteitä, jotka tuntuivat sädekehältä.
Ja juuri kun se oli täydellistä, isäntä kutsui minua.
Luojan tähden, kuka kutsui teitä miksi?
Isäntä. Hän kutsui minua Wagiksi.
En koskaan ymmärtänyt miksi. Wag.
Isäntä sai sen yhden äänen merkitsemään niin paljoa.
Yksi Wag tarkoitti kävelyä. Toinen: "Pois pöydältä."
Ja kolmas Wag: "Nyt joudut kylpyyn."
Se oli kaikista pahin. - Miksi niin?
Vaikka hän oli viisas, hän ei tiennyt kuinka noloa oli tavata koira, -
jos ei haissut omalta itseltään. Ne eivät tienneet, kuka olit, -
joten oli pakko käydä läpi kiertely, haistelu ja murina.
Se oli erityisen noloa, kun tapasin erityisen ystäväni.
Pitikö teidän tapella hänen kanssaan?
Tappelimme muutaman kerran tutustuaksemme.
Suosikkiotteeni oli korvasta. Sanotaan, että kurkkun on paras, -
mutta kokemukseni mukaan on lähes mahdotonta tarttua kurkusta.
Mutta se antaa mahdollisuuden erinomaiselle valitukselle.
Ystävälläni oli hyvä valitus, jota käytin, kun isäntä aikoi rangaista.
Löikö hän teitä? - Joskus se oli tarpeen.
Silloin käytin hienoa valitusta, jonka olin oppinut ystävältäni.
Mikä oli ystävänne nimi? - Hänen nimensä?
En tiedä miksi hänen isäntänsä häntä kutsui.
Hänellä ei tainnut olla isäntää, mutta valitus oli hyvin tyydyttävä.
"Olen pieni raukkaparka, kaukana kotoa ja ilman ystäviä."
"Auttakaa minua! Olen joutunut pulaan ja minut murhataan."
Mikä tietysti ei ollut totta. - Millainen koira ystävänne oli?
Parasta laatua. Seikkailunaluinen, huoleton, peloton ja rohkea.
Ja hän valitti siitä, että hänet murhattaisiin.
Hän vain valitti niin. - Miten tapasitte hänet?
Hän jätti viestin maitovaunuun.
Ja minulla oli tapana vastata.
Ja sitten yhtenä päivänä hän tuli ovellemme.
Käskin hänet matkoihinsa. Ja haukuin ja tein itsestäni valtavan
Mutta hän ei pelästynyt.
Ettehän ollut... Miten sanoisin tämän? Ettehän ollut naispuolinen?
Ei tietenkään. - En lainkaan!
Olimme hyviä ystäviä.
Hän oli elänyt mielenkiintoista elämää, ja tiesi enemmän kuin minä -
ja puhui asioista. - Miten hän kertoi teille?
Viesteissä, jotka hän jätti. Ja tein samoin.
Ei samanlaisia. Kävin vain iltakävelyillä isännän kanssa.
Vaikka ne olivat nautinnollisia, -
ne olivat vain kuun luomia varjoja verrattuina hänen seikkailuihinsa.
Lähdittekö mukaan seikkailemaan? - Lähdin. Elämäni suurimpaan.
Isäntä oli lähdössä pois ja aioin seurata häntä.
Mutta sitten ystäväni tuli käymään ja ehdotti seikkailua yhdessä.
Koska isäntä oli lähdössä, suostuin ja me lähdimme.
Mikä päivä se oli olla koira, ja hän tiesi, miten olla koira.
Vaikka kuuluinkin mielelläni isännälle -
ennen sitä päivää en ollut saanut nähdä koiranelämän upeutta.
Hän esitteli minulle ilon jahdata eläimiä.
En ollut tutustunut siihen, olin ennen vain jahdannut kissoja.
Kissat eivät tiedä sääntöjä ja kiipeävät puuhun.
Tapa, jota en voi sietää.
Mutta hevoset tuntevat säännöt ja leikkivät hyvässä hengessä.
Mutta kaikista olennoista, joita koira voi jahdata -
mikään ei vedä vertoja lampaisen jahtaamisen ilolle.
Niiden pelko leijuu pilvinä, jota voi hengittää sisään.
Siitä humaltuu.
Tuntuu kuin siinä leijuisi.
Uiminen on ehkäpä osuvampi kuvaus.
Jos niiden isäntä ei olisi tullut, olisimme jahdanneet niitä koko päivän
Ystäväni ei välittänyt, mutta minä pelkäsin jäädä kiinni -
ja ylipuhuin hänet katoamaan.
Me jatkoimme metsässä, missä meillä oli onni kohdata...
...jänis.
Ei ole tunnettua, että jäniksen haju, erityisesti kun sitä pelottaa -
ei pysy maassa, joten sitä hengittääkseen pitää hypätä.
Kun olimme haistelleet tarpeeksi, yritimme vangita sen.
Ja tässä ystäväni osoitti, kuinka upea koira hän oli.
Hän juoksi pusikon poikki huolimatta epämukavuuksista -
ja sai jäniksen juoksemaan suoraan asemiani kohti.
Ajatelkaa, kuinka paljon paremmalta juuri elänyt jänis maistuu.
Isäntä ei osannut arvostaa karvaa, suolistoa ja luita -
niinä herkkuina kuin ne ovat.
Sitten oli aika sammuttaa jano.
Ja sitten, kuten kaikessa, mitä sinä päivänä tapahtui -
päädyimme veden ääreen, jota oli kerääntynyt onkaloon.
Kun olimme sammuneet janomme, pyörimme vedessä -
saadaksemme kiiltävän turkin. Sitten etsimme suojaa metsästä.
Ehkä meidän pitäisi ottaa... - Ole vaiti, isä.
Te menitte metsään...? - Ja nukuimme siellä.
Ihastuttavammassa tilassa.
Kun uni uneksii uneksijastaan eikä päinvastoin.
Ja kun heräsimme, kuu oli nousemassa.
Se oli toisella puolella metsää, joten päätimme yllättää sen.
Olimme vähällä vangita sen, koska se oli todella hidas.
Mutta kun olimme lähes siellä, ystäväni ei voinut pidätellä huutoa.
Jos olisimme tulleet hetkeä ennen, olisimme repineet sen kappaleiksi!
Sen mausta en kyllä voi sano mitään.
Kerroimme sille, mikä pelkurimainen ja hajuton se olikaan.
Ja jos saisimme sen joskus kiinni, se katuisi sitä.
Sitten käännyimme ja menimme kotiin.
Joten tiesitte tien kotiin? - Tietysti.
Käännyimme ja menimme.
Mutta olitte juossut koko päivän. Kuinka kaukana kotoa olitte?
Olimme menneet monen yli, en tiedä kuinka monen.
Yli? - Monen yli.
Yli metsien ja peltojen, purojen ja kukkuloiden. Monien yli.
Ja käännyitte vain kotiinpäin?
Miten muuten sen tekisi? - Mutta miksi...?
Tiesin, että sietäisi saada selkääni.
Muistin ystäväni valituksen, jota käyttäisin.
Kuinka ihanalta tuntuisi, kun lyönnit ja loukkaukset herkeäisivät.
Väärintekemisestä maksamisen loisto.
Lyötiinkö teitä? - Ei, ei silloin.
Ja miksi ei?
Merkittävä asia tapahtui matkalla kotiin.
En pysty kunnolla selittämään sitä.
Yhtenä hetkenä juoksimme rinnakkain ja sitten...
...emme enää tehneet niin.
En tiedä, mitä tapahtui.
Ehkä se oli uni ja nyt ole herännyt siitä.
Koitteko kipua?
Kipua? Ei, en voi sanoa niin.
Muistan vain, kuinka kirkas yö oli, ja kuun luomat varjot.
Maa nousi allani.
Koti sydämessäni ja isäntä odottamassa.
Mutta ei kipua.
Olen iloinen kuullessani sen.
Suokaa anteeksi.
Loukkasinko teitä jotenkin, sir? - Ei, ette lainkaan.
Aloin muistella poikaani, Harringtonia. Siinä kaikki.
Harrington kuoli buurisodassa...
...kun hän palasi partioimasta. Siinä kaikki, mitä tiedämme.
Ruumista ei koskaan löydetty.
Oletteko kunnossa, mr Fisk?
Hänet ammuttiin.
Niin.
Aivan rauhassa.
Parempi myöhään kuin ei milloinkaan, mr Fisk.
Tulkaa mukaani.
Sisään siitä, mr Fisk.
Istuutukaa.
Tuomiorovasti jaksaa kyllä kertoa.
Toivottavasti en sanonut ikäviä. - Suokaa anteeksi.
Puhuin mrs Brimleyn kanssa vanoista hyvistä ajoista.
Kiitos, että tulitte. Tämä oli ikimuistettava ilta.
Tokai teki minusta hieman epäsosiaalisen.
Vetäydyn yleensä itseeni. - Ei lainkaan.
Olitte kaikkea, mitä odotimme vieraalta. Löydättehän te kotiin?
Kääntykää vain sitä kohti.
Menen samaan suuntaan. Varmistan, että hän löytää nyt kotiinsa.
Mukavaa, että tulitte. - En olisi jättänyt väliin.
Hyvää yötä. - Hyvää yötä.
Tiedättekö, mr Wrather...
...minulla on varma aavistus siitä, että olemme tavanneet ennen.
Sellaisen tunteen saa siirtomaiden asukkaiden kanssa.
Olen kuullut niin sanottavan. Siltikin...
Kiinnostaisiko uusi matto? Minulla on ystävä Marrakeshissä.
Värikäs paikka, jos tuntee oikeat ihmiset, ja minä tunnen.
Se kuulostaa oikealta seikkailulta.
Tuomiorovasti osaa todella kyllä juoda Tokaita.
Luulin, että pitää avata kolmaskin. - Kaksi pulloa kyllä riitti.
Hän on todella puhelias, kun on juonut.
Kiitos, isä.
Yhtenä hetkenä juoksee ympäriinsä, ja sitten se on loppu.
Näemme ensi torstaina.
Tai minä tahansa sopivana päivänä. Ei pidä pinttyä tapoihinsa.
Hyvää yötä, Henslowe.
Hyvää yötä, isä.
He puhuivat siitä, kuinka jänikset maistuivat karvoilla paremmilta.
Sellaista minä en aio laittaa. Siitä voi olla varma.
Sitten... hän tuli tänne.
Ensimmäistä kertaa ikuisuuksiin.
Hän seisoi ja katsoi valokuvaa.
Ja nyyhkytti lohduttomasti.
Hyvää huomenta, mrs Brimley. - Eihän nyt ole torstai.
Miten isä voi? - En oikeastaan tiedä.
Tule tänne, poika.
Se ei ollut minun ajatukseni. Päivä illallisten jälkeen hän käski minut -
tapaamaan ystäväänne, joka oli täällä.
Mr Wratheria? - Hän lähetti mukanani kirjeen.
Seuraavana päivänä hän ilmestyi tänne koiran kanssa.
Minkälainen? - Sellaisen...
Joka hänellä oli ennenkin. - Spanielin? Yksi seitsemästä, ehkä.
Yhdessä on riittämiin.
Se on jo järsinyt tyynyn. Hän on puutarhassa.
Ajatella, mr Fisk puutarhassa. Seuraavaksi kasvattaa kai ruusuja.
Siihen loppuivat keskusteluni tuomiorovasti Spanleyn kanssa.
Isäni kyllä näki häntä> joskus klubilla.
Mietin, mistä he puhuivat, jos mistään.
Reinkarnaatioon liittyen päätin odottaa ja katsoa.
Joskin suuremmalla odotuksella kuin ennen.
Jos minusta tulisi koira, -
toivoisin, että minulla olisi onni kuulua isännälle, -
joka olisi yhtä ystävällinen kuin isäni.